Какво има?
Подаръци. - Истински подаръци?
Тя го е направила сама. - Само вижте!
Не е ли празнично? Не е ли весело? - О, прекрасно е.
За Маргот.
Прочети го на глас.
Ти никога не избухваш
И мисля, че никога няма да избухнеш
Ти си толкова добра, но ако трябва да го направиш
сложи твоите думи на кръст тук
Нека видим какво е.
Това е нова книжка с кръстословици и пъзели.
Тази вече си я правила, но аз изтрих всичко. Ако изчакаш и забравиш...
...можеш да направиш всичко отначало!
Това е чудесно. - Умно.
Благодаря.
За г-жа Ван Даан.
О, чувствам се ужасно. Аз нямам нищо за никого.
Това е шампоан за коса.
Взех всички остатъци от сапун и ги смесих с последните капки от одеколона ми.
О, благодаря ти, Ане! - Знае как да те разнежи.
Исках да напиша стих за всички, но не ми стигна време.
Вашия, г-н Ван Даан, е наистина нещо.
Нещо, което искате повече от всичко.
Цигари!
Погледни това!
Цигари! - Две на брой.
Татко намери тютюн за лула в джоба на палтото си, и ги направихме.
По-скоро, татко ги направи.
Погледни това.
Запали я! Хайде, запали я!
Това е тютюн.
Наистина.
Има малко пух в него, но не много.
О, да.
Действа! - Погледнете го!
Благодаря ти, Ане. Благодаря.
Г-н Ван Даан!
За майка. Поздрав за Ханука.
Ето една разписка за дълг, които обещавам да изпълня. Десет часа ще правя
каквото и да кажеш
Подпис, Ане Франк.
Десет часа ще правиш каквото ти кажат? Каквото и да е?
Точно така.
Не бихте ли ми продала това, г-жа Франк?
Никога. Това е най-скъпоценния дар, който някога съм получавала.
За татко.
Ане, аз не трябваше да получа подарък.
Погледни това. - Това е шал.
О, знам.
За да носиш около врата си като вратовръзка.
Бродирах я в тъмното всяка нощ. Опасявам се, че изглежда по-добре на тъмно.
Хубаво е. Благодаря ти, Ане. Благодаря.
Не е ли страхотно? - Хубаво е нали?
Благодаря ти, Ане.
За Муши.
Ще му хареса.
И това е за теб.
От мис Квак-квак.
Хайде, отвори го.
Няма ли да го отвориш?
Хайде, покажи ни какво е.
Това е самобръсначка. - Какво?
Не е нова. Мийп ми я даде, от оказион.
Но вече наистина се нуждаеш от бръснач.
За какво? - Виж му над горната устна.
Видя ли?
Ако иска да се отърве от това?
Да сложи малко мляко отгоре му и нека котарака да го оближе.
Мислиш се за забавен, нали?
Виж, няма търпение. Отива да го опита сега.
Отивам да дам подаръка на Муши.
Муши, Муши, Муши. - Достатъчно!
И последно, но не по важност, съквартиранта ми, г-н Дюсел.
Нещо за мен?
Капсули. - Това са тапи за уши.
За да ги сложите в ушите и да не ме чувате, когато правя шум през нощта.
Направих ги сама. Опитайте ги. Да видим дали ме чувате.
Виж го. - Един момент...
Така ли? Това ли имаш предвид? - Готов ли сте?
Какво? - Готов ли сте?
Вършат работа!
Влязоха навътре! Влязоха навътре!
Не може да ги извади.
Какво му става? Извади ги. Извади ги.
Успях.
Благодаря.
Това е истинска Ханука. - Не е ли сладка?
Истинска Ханука. - Сега нека изпеем песента, татко.
Чакайте, да чуете песента за Ханука, г-н Дюсел.
Ане. Опасявам се, че не трябва да пеем песента.
Това е песен за тържествуване и за радост.
Човек трябва да е много ентусиазиран за това.
Моля ви, нека да я изпея. Обещавам да не викам.
Добре, но тихо, Ане. Ще те наблюдавам. Ако...
Ох. Ох!
Казах ти да не влизаш с този котарак. Излез оттук!
Какво ти става? Не си ли даваш сметка?
Махни оттук този котарак. - Котарак?
Чу ме, махни го оттук!
Нямам котарак.
Г-н Дюсел.
Не е нужно да е котарак. Само от космите му...
...върху дрехите е достатъчно, когато влиза в стаята.
Няма да бъдете притесняван повече. Ще се отървем от него.
Най-накрая, ще ме послушате.
Не го правя заради вас. Не си правете илюзии.
Правя го, защото ми омръзна да гледам, как този котарак изяжда всичката ни храна.
Това не е вярно. Давам му само остатъци.
Не думай. Става все по-дебел всеки ден.
Проклетия котарак изглежда по-добре от всеки от нас. Отива си тази вечер.
Не!
Г-н Ван Даан, не може да направите това. Това е котарака на Петер.
Петер обича този котарак. Ани.
Ако той си отива, и аз си тръгвам.
Тръгвай. Тръгвай.
Той не си отива и котарака не си отива. Какво ти става? Ханука е.
Моля те, Ане, пей.
Ане. Ане.
Мисля, че първо трябва да духнем свещите.
Така ще имаме нещо за утре вечер.
Татко, нали трябва да ги оставим да изгорят и изгаснат сами.
Сигурен съм, че Бог ще разбере недостига.
Благословен да си Господи, които ни разреши...
...да честваме този радостен празник. Амин.
Амин. - Амин.
Мисля, че си отидоха. - Откриха ни.
Ако беше така, щяха да са вече тук.
Сигурна съм, че беше Зелената полиция. Отишли са за подкрепление.
Може би са били Гестапо да търсят документи.
Или някой друг крадец да търси пари.
Отивам долу.
Може да са все още там.
Ане, сега е събота.
Няма да знаем какво се е случило, докато Мийп или г-н Кралер дойдат в понеделник.
Не можем да живеем с тази несигурност. Сега, моля те.
Извади нашите пари. Казват, че може да ги подкупиш.
Бързо, отиди за парите. - Стой неподвижно!
Искаш да те завлекат в концентрационен лагер ли?
Ще стоиш там докато дойдат те?
Ще млъкнеш ли?
Някой да отиде и да потърси татко.
Не направи ли достатъчно? - Моля ви, г-н Ван Даан.
Ани!
Вдигам очите си към планините, откъдето идва моята помощ.
Моята помощ идва от Господ, който създаде небето и земята.
Той, който те пази, без отдих.
Той, който пази Израел, без отдих и без сън.
Господ е нашия пазител.
Господ е твоята сянка на дясната ти ръка.
Насам.
По-добре да отидете и погледнете за да се уверите.
Господ ще те пази от всяко зло.
Той ще пази душата ти. - Чуй ме, о, Израел.
Господ ще те пази, когато излизаш и когато влизаш.
Взел е пишещата машина и е избягал. Не е затворил вратата към улицата.
Беше широко отворена. Стражът минаваше на проверка.
Имаше крадец. Той избяга като ме чу да идвам.
Ще заключа вратата и ще докладвам.
Отидоха си и заключиха вратата. - О, слава Богу, си отидоха.
Да вземат да ни отведат, отколкото да се продължава с тази агония.
Не мога да мисля.
Всичко е наред. Опасността премина.
Кой казва, че опасността е преминала?
Не осъзнавате ли, че сме в по-голяма опасност от всякога?
Моля ви, ще се успокойте ли?
Благодарение на този глупчо, някой вече знае, че сме тук.
Някой знае, че се крием. - Това е крадец! Мислиш ли...
...че ще се отиде при Зелената полиция и ще каже, "Обирах едно място...
...и чух шум над главата си"? Това ли мислиш, че ще направи?
Мисля, че ще го направи. - Ти си луд.
Мисля, че един ден, крадеца ще го хванат...
...и той ще направи сделка с Гестапо.
Той ще каже на Гестапо, "Ако ме пуснете...
...ще ви покажа къде се крият едни евреи".
Ето какво мисля аз. - Ох.
Той е прав.
О, мамо, да се махаме от тук. Не можем да останем вече тук.
Моля те, да си вървим. - Да си ходим? Къде?
Да, къде?
Загубихме ли нашата вяра?
Смелостта?
Преди няколко минути, мислихме, че са дошли за нас, нали?
Мислехме, че е краят. Ами, не бе краят. Ние сме живи. Ние сме в безопасност.
Благодарим ти, Господи, Боже наш, че с твоята безгранична милост...
...отново ни помогна.
Амин. - Амин.
Ане.
Песента.
Какво става с песента?
Честита Ханука. - Честита Ханука.
Събота, 1-ви януари 1944.
Още една нова година започна...
...и ние все още се намираме в нашето скривалище.
Ние сме тук...
...от една година, пет месеца и 25 дни.
Един от семейството ни изостави.
Муши избяга.
Всички ние сме малко отслабнали.
Дискусиите на семейство Ван Даан са ожесточени, както винаги.
Майка продължава да не ме разбира.
Въпреки, че и аз не я разбирам.
Но има една голяма промяна,
...промяна в мен.
Четох някъде, че момичетата на моята възраст не се чувствам уверени в себе си.
че се затварят тихо в себе си...
...и започват да мислят за чудото, което се случва с тяхното тяло.
Мисля, че това, което се случва с мен е толкова прекрасно.
Не само това, което може да се види...
...но и това, което се случва вътре.
Всеки път, когато се случва, чувствам че имам сладка тайна...
...и очаквам момента, когато ще почувствам тази тайна отново в мен.
Ане! Петер!
Чудесна изненада, Г-н Кралер и Мийп са тук.
Благодаря. Не трябваше да идвате.
Трябва да имате поне един ден, за себе си.
Не казвай това. Толкова е прекрасно да ги видиш.
Какво е това? Какво е това? - Г-н Кралер.
Честита Нова година, г-н Дюсел. - Честита Нова Година.
Как си, Маргот? По-добре ли се чувстваш?
Добре съм.
Дадохме й всякакви хапчета,
за да не кашля и да не прави шум.
Вижте какво ни е донесла Мийп.
Торта!
Ох.
Торта. - Добре.
Ще донеса чинии.
Благодаря ти, Мийп. - Благодаря.
Сигурно си използвала твоите дажби за захар за много седмици.
Красива е, нали?
Толкова отдавна, дори не съм виждала торта.
Откакто донесе онази миналата година. Помниш ли?
Беше написано "Мир през 1943".
"Мир през 1944".
Мирът все някога трябва да дойде.
Ето заповядай, скъпа.
Сега...
...колко сме? - За мен не, благодаря.
О, вземи си. - Моля те, Мийп.
Добре. Значи оставаме едно, две, три...
Седем. - Осем.
Същото, както винаги.
Не преброих Маргот. Имах предвид, че Маргот няма да яде.
Защо да не яде? - Мисля, че няма да й навреди.
Добре, добре. Просто не исках да започне да кашля пак, това е всичко.
И моля ви, нека г-жа Франк да отреже тортата.
Какво искаш да кажеш?
Ами, г-жа Франк разделя нещата по-добре.
Какво се опитваш да кажеш? - Забрави това, само губим време.
Не давам ли винаги по равно на всеки?
Не е ли така? - Забрави.
Искам отговор. Не е ли така? - Да, да, да.
Всеки получава по равно...
...с изключение на г-н Ван Даан, дето получава малко повече.
Това е лъжа! Тя винаги реже по равно...
Г-н Ван Даан, моля.
Виждаш ли, Мийп, какво прави с нас една малка захарна торта? Качва ни се на главите.
Заповядайте, г-жа Франк. - Благодаря.
Сигурен ли сте, че не искате? - Съвсем сигурен.
Мийп. - Не, благодаря ви, наистина.
Нарежи тортата.
Благодаря.
Това е за теб, Петер.
Може би Муши се е върнал в нашата къща.
Ходите ли понякога там? Смятате ли, че бихте могли?
Опасявам се, че го няма от седмица, Петер...
Помисли малко. Вече някой си е направил хубав банкет от този котарак.
Вкусна е, Мийп. - Вкусна.
Ами, трябва да тръгвам. Ще има парти довечера.
Колко прекрасно!
Запомни, как е облечен всеки...
...и какво има за ядене и всичко останало за да ни разкажеш.
Ще ти разкажа всичко.
Довиждане на всички. - Довиждане, Мийп.
Един момент. Бих искал да направите нещо за мен.
Къде отиваш?
Какво смяташ да правиш?
Не. Да не си посмял да вземеш палтото.
Какво става? - Татко иска да я продаде коженото й палто.
Тя е луда по това старо кожено палто. - То е мое, чуваш ли ме?
Баща ми ми даде това палто. Не! Нямаш право!
Възможно ли е, някой да е...
...толкова глупав, че да се притеснява за едно палто в момент като този?
Това не е ваша работа.
А ако кажете още нещо... - Петер.
Само...
...малко дискусия относно целесъобразността за продажбата на това палто.
Както често съм й припомнял на г-жа Ван Даан...
...че е много егоистично да го запази, когато хората навън...
...са в отчаяна нужда от дрехи.
Така че, моля продайте го за нас?
Би трябвало да има добра цена. И между другото...
...ще ми донесете ли цигари? Не ми пука какви, каквото има.
Много е трудно да намеря г-н Ван Даан, но ще опитам.
Довиждане. - Довиждане.
Г-н Франк, може ли да говоря с вас?
Нещо, се е случило, нали г-н Кралер? Какво е станало?
Ако е нещо, което се отнася до нас, по-добре всички да го чуят.
Децата... - Това, което биха си представили...
...ще е по-лошо от всяка реалност.
Има един човек, в склада. Казва се Карл.
Познавате го. Един ден дойде в офиса.
Затвори вратата и ме попита:
"Какво си чувал за твоя приятел, г-н Франк?"
Казах му, че има слух че сте в Швейцария.
Той каза, че бил чул същия слух, но си помислил, че знам нещо повече.
Не му обърнах много внимание. Опитах се да го забравя.
Вчера, излизахме от склада, ето там.
Бях се отправил долу към офиса.
Погледнах назад.
Той стоеше, вторачен в библиотеката.
Той каза: "Мислех си, че имаше врата на това място.
Нямаше ли врата там, дето води към таванското помещение?"
Тогава той ме помоли за повече пари.
20 гулдена повече на седмица. - Изнудване.
20 гулдена? Много скромно изнудване. - Това е само началото.
Знаеш ли какво мисля аз?
Той е крадеца, който беше там долу онази нощ.
Ето така той знае, че сме тук.
Как приключи? Какво му каза?
Казах му, че трябва да помисля за това.
Какво да правя, да му платя парите? Да използвам шанса да го уволня, или какво?
Не знам. - За Бога, не го уволнявай.
Плати му каквото иска.
Дръж го тук, където може да ти е пред очите.
Много ли е, които той иска? Колко се плаща в днешни дни?
Може да го получава във военен завод. Но това не е военен завод.
Напомням ви, че не знам дали знае, или не.
Предложи му половината, така ще разберем дали е изнудване, или не.
И ако е? Ще трябва да платим, нали?
Каквото и да поиска, ще трябва да платим. - Нека решим, когато му дойде времето.
Може всичко да си въобразявам. Достигнали сме до момента, тези дни...
...когато се съмняваме във всеки и във всичко.
Какво означава това, телефона звъни на празничен ден?
Това е моята съпруга. Казах й, че трябва да отида до моя офис за някои документи...
...и да ми се обади тук, когато излезе от църквата. Довиждане.
Честита Нова Година.
Довиждане. - Довиждане, г-н Кралер.
Значи ще му предложа половината. - Благодаря ви, г-н Кралер.
Можете да благодарите на сина си за това.
На него и неговия проклет котарак! Онази вечер.
Казвам ви, това е просто въпрос на време.
Понякога ми се иска края да дойде, каквото и да е.
Маргот! - Поне ще знаем къде сме.
Трябва да се засрамиш от себе си, да говориш по този начин.
Помисли какъв късмет имаме.
Помисли за хилядите дето умират във войната всеки ден.
Помисли за хората в концентрационните лагери.
Какво му е доброто на това?
Какво му е доброто да мисли за нещастието, като самите ние сме вече нещастни?
Това е глупаво!
Ние сме млади, Маргот и Петер и аз.
Вие възрастните сте имали своя шанс.
Но вижте нас. Ако започнем да мислим за всички ужаси по света, сме загубени.
Опитваме се да имаме някакъв вид идеали, когато всичко...
Идеали, надежда, всичко е разрушено.
Не е наша вината, че света е в такава каша.
Не бяхме тук, когато това започна. - Чуй ме!
Така че, не се опитвайте да си го изкарвате на нас!
Тя говори все едно ние сме започнали войната.
Ние ли започнахме войната?
Остави това. - Благодаря.
Мисля, че го направи много добре.
Знаеш как да говориш с тях. Аз не мога да мисля, когато съм ядосан.
Говоря твърде много.
Наранявам чувствата на хората.
Мисля, че го правиш добре.
Благодаря ти, Петер.
Дюсел, когато каза за Муши, че някой го е изял...
...можех да мисля само, че искам да го ударя.
Това е което правих в училище.
Но тук като започне караница, се затварям в моята стая.
Ти си щастлив, че имаш стая където да отидеш.
Негова Светлост е винаги в моята.
Когато започнат с мен, аз трябва да стоя и издържам.
Този път им го върна малко.
Толкова се ядосвам.
Те имат оформени становища...
...за всичко.
Но ние все още се опитваме да разберем.
Ние тук имаме проблеми, каквито никой друг на нашата възраст някога е имал.
И точно като си помислиш, че си ги разрешил...
...нещо ново идва и бум!
Трябва да започнеш всичко отначало.
Мисля, че баща ти е добър. - О, така е, Петер. Той е.
Той е единственият, който някога ми е давал чувството, че имам никакъв смисъл.
Не е ли смешно, ти и аз?
Тук сме били заедно цялото това време...
...и това е първият път, когато си говорим истински.
Помага много да има с някой да си говориш, нали?
Помага да изпуснеш парата.
По всяко време, когато искаш да изпуснеш парата...
...можеш да дойдеш в стаята ми.
Имам да изпускам понякога ужасно много пара.
За мен няма проблем.
Сериозно ли го мислиш?
Нали ти казах?
Лека нощ. - Лека нощ.
Лека нощ.
Мога ли да вляза? - Не, не съм облечена все още.
Маргот.
Кажи ми, толкова ли съм грозна? - О, престани.
Не, кажи ми.
Разбира се, че не си. Имаш хубави очи...
...и много жизненост и...
Мога ли да вляза? - Влез, майко.
Г-н Дюсел е нетърпелив да влезе. - Той разполага цял ден със стаята.
Пак ли ще ходиш тази вечер да видиш Петер?
Такова намерение имам.
Не се ли притесняваш, че го смущаваш?
Майко, имам интуиция.
Тогава мога ли да те помоля, Ане? Не затваряй вратата, когато влизаш.
Звучиш като г-жа Ван Даан.
Не, не. Не мисля, че нещо не е наред.
Просто не искам да бъдеш изложена на критика.
Съжалявам, мамо. Отивам в стаята на Петер.
Няма да оставя Петронела Ван Даан да провали нашето приятелство.
Само за момент, г-н Дюсел.
По мое време, момчетата навестяваха момичетата.
Знаеш какви са младите хора. Стаята на Петер е единственото място,
където могат да говорят. - Да говорят?
Не го наричаха така, когато бях момиче.
Съжалявам, Маргот, че трябва така да останеш извън.
Чувствам се толкова виновна, пред теб. - Защо?
Искам да кажа, всеки път, когато отивам в стаята на Петер...
...имам чувството, че те наранявам.
Знам, че ако бях аз, щях много да ревнувам.
Аз съм малко ревнива, но не за теб и Петер.
Аз съм...
Аз просто съжалявам, че си нямам никой...
...с когото да обсъждам моите чувства.
Маргот, дори не съм искала... - Слушай, ти си си намерила дружба...
...и искам да й се наслаждаваш.
В сърцето си чувствам, че също имам правото да споделя чувствата си с някой.
Но съм сигурна, че Петер никога няма да бъде този човек за мен.
Може би няма нищо за което да се ревнува.
Може би просто съм заела мястото на неговия котарак.
Ще ме пуснете ли в моята стая? - Един момент, уважаеми г-н Дюсел.
Е, отивам, да бъда подложена на критика.
Благодаря ти много.
Погледни я.
За какво ми е да имам син. Никога не го виждам.
Само минутка, скъпа.
Бих искала да кажа няколко думи на сина ми. Имаш ли нещо против?
Петер, не искам да оставаш до късно тази вечер.
Трябва ти сън. Ти си подрастващо момче.
Ане, няма да остане до късно. Тя ще ходи да си ляга в 9.
Нали, Ане? - Да, майко. Може ли да вървим сега?
Слушай камбаните, скъпа.
Не са ли невъзможни?
Държат се с нас, сякаш сме все още в детските ясли.
Не оставяй това да те притеснява. Мен не ме притеснява.
Предполагам, че не може да ги виним.
Те мислят така, както когато са били на нашата възраст.
Не осъзнават колко по-напреднали сме.
Вече знам с какво искам да се занимавам.
Искам да съм журналист, или нещо такова.
Обичам да пиша.
Ти какъв искаш да бъдеш?
Знам какво искам да бъда точно сега.
Искам да отида до Англия и да се присъединя към Холандските Сили на Съпротивата.
Петер, не опитвай подобно нещо. Никога няма да успееш.
Ще успея.
Само някой от стотиците опитали, успяват.
Знам, но ми се иска да постъпя в съпротивата, и да отвърна на атаките им.
Просто да си седя тук, това не е за мен.
Харесваш Маргот, нали?
Още от самото начало я харесваш.
Харесва ти повече от мен.
Не знам. - Няма нищо.
Всички го чувстват така. Маргот е толкова добра.
Тя е сладка, ярка и красива, а аз не съм.
Не бих казал това. - О, не, не съм.
Знам това. Знам много добре, че не съм красавица.
Никога не съм била и никога няма да бъда.
Не съм съгласен изобщо.
Мисля, че си красива.
Това не е вярно.
И още нещо.
Ти си се променила. От както беше преди, имам предвид.
Променила съм се?
Мисля, че беше ужасно шумна.
И какво си мислиш сега, Петер? Как съм се променила?
Ами...
...ти си по-тиха.
Радвам се, че просто не ме мразиш.
Никога не съм казвал това.
Обзалагам се, че когато се измъкнем от тук, никога няма да мислиш за мен отново.
Това е лудост.
Когато се върнеш при всичките си приятели, ще кажеш:
"Какво съм видял изобщо в тази г-ца Квак-квак?"
Нямам никакви приятели. - Петер, разбира се, че имаш.
Всеки човек има приятели. - Не и аз.
Не искам. Добре се оправям и без тях.
Това означава ли, че се оправяш добре и без мен?
Аз смятам себе си за твой приятел.
Не.
Ако всички бяха като теб...
...щеше да е различно.
Петер...
...целувал ли си някога момиче?
Да.
Веднъж.
Беше ли хубава?
Момичето, което целуна?
Не знам. Бях със завързани очи.
Беше на едно парти. Една от тези игри с целувки.
Предполагам, че това не се брой съвсем, нали?
Не се брой за мен.
Аз съм целувана два пъти.
Веднъж, един човек, когото никога не бях виждала преди, ме целуна по бузата...
...когато ме вдигна от леда.
Аз плачех.
А другия път беше приятел на баща ми, който целуна ръката ми.
Не би казал, че тези се броят, нали?
Не бих казал.
Знам, почти със сигурност, че Маргот няма да целуне никого...
...освен ако не е сгодена с него.
И съм сигурна, също, че майка ми никога не докосвала мъж преди татко.
Но не знам.
Нещата са толкова различни сега.
Какво мислиш?
Мислиш ли, че момиче не трябва да целува никого освен ако не е сгодена?
Толкова е трудно да се замислиш какво да правиш.
Тук сме с целия свят около нас...
...и си мислиш...
...ами, не се знае какво ще се случи утре.
Какво мислиш?
Предполагам, че зависи от момичето.
С някои, независимо какво правят, е грешно.
Но с други...
...не е задължително да е грешно.
Винаги съм мислил, че...
Мисля, че трябва да си вървя.
Така е.
Лека нощ.
Няма да им позволиш да те спрат да идваш, нали?
Не.
Може да донеса моя дневник.
Има толкова много неща, за които искам да говоря с теб.
Има много неща за теб.
Какви неща?
Ами...
...не бих искала да видиш някой от тях.
Мислех, че не си нищо.
Също както ти мислеше за мен.
Променила ли си мнението си?
Аз промених мнението си за теб.
Ще видим.
Лека нощ, Ане.
- Лека нощ.
Аха.
Отвън, има сдържано вълнение.
Очакването на инвазията нарастваше от ден на ден.
И хората говореха само за надеждата за освобождението.
Най-добре да дойде скоро. Тук ни сполетяха лоши новини.
Хората, от които Мийп беше взела продоволствени книжки бяха арестувани.
Г-н Кралер е в болница. Изглежда, че има язва.
Опасявам се, че ние сме причина за неговата язва.
Мийп трябваше да се грижи за бизнеса и за нас също.
Ние сме късметлии, като си помислиш какво се случва навън.
Чувствам, че пролетта идва.
Чувствам го в цялото си тяло и душа.
Напълно съм объркана.
Копнея...
...така копнея за всичко.
Ото! Ото, бързо!
Той краде храната! Г-н Ван Даан краде!
Какво става? - Г-н Ван Даан! Оставете ме...!
Какво става? - Г-н Ван Даан.
Вижте, хляба!
Мръсен крадец! Негодник! - Г-н Дюсел! Помогни ми, Петер!
Остави го. Петер, помогни ми!
Остави го.
Остави го!
Какво има?
Крадеше хляба!
Това си бил ти.
И през цялото време мислехме, че това са плъхове.
Г-н Ван Даан, как можахте?
Гладен съм. - Всички ние сме гладни.
Гледам децата как слабеят.
Вашият собствен син, го чух да охка в съня си, колко е гладен.
И слизате през нощта да крадете храната, която трябва да е за децата!
Нуждае се от повече храна, от останалите. Свикнал е с повече. Той е голям човек.
И ти!
Вие сте по-лоша от него! Вие сте майка!
И жертвате сина си за този човек! Това е...
Едит.
Не мислете, че не съм ви виждала.
Винаги отделяте най-хубавите парчета за него.
Гледах ви ден след ден, и си сдържах езика.
Но не и повече. Не и след това!
Сега, искам да си иде. Искам да се махне оттук!
Едит.
Да се махне оттук?
Какво имате предвид? - Точно това.
Вземете си нещата и се махайте! - Говори твоя гняв в момента.
Не говориш сериозно. - Искам да кажа точно това.
Две години, сме живели тук рамо до рамо.
Уважавали сме правото на всеки.
Успяхме да живеем в мир. Ще провалим ли всичко това?
Г-н Ван Даан, сигурен съм, че това няма да се случи отново, нали?
Не, не. - Щом открадне веднъж, ще открадне отново.
Искам да се махнат. Вървете си сега!
Майко...
...не изхвърляй Петер. Петер не е направил нищо.
Нямам предвид, Петер. Петер може да остане.
Трябва да си вървя, ако той си отиде. Той е мой баща.
Този човек, не е подобаващ баща.
Той не знае какво е да си баща!
Няма да се чувствам удобно. Не бих могъл да остана.
Добре тогава.
Петер. Не.
Г-жа Франк, на улицата ли ще ни изхвърлите?
Можете да си намерите друго скривалище.
Къде ще си намерим дори мазе?
Или килер?
Г-н Франк...
...вие казахте на мъжа ми, че никога няма да забравите,
какво е направил за вас, когато сте дошъл за пръв път в Холандия.
Че никога няма да бъдете в състояние да му се отплатите...
Ако съпругът ми е имал някакви задължения към вас, той ги е платил многократно.
Едит, не мога да те позная. Никога не съм те виждал такава.
Трябваше да говоря отдавна.
Не може да бъдеш мил с някои хора.
Щеше да има в изобилие, ако не бяхте дошъл.
Не, г-жа Ван Даан. Моля!
Не се нуждаем от нацистите за да ни унищожат.
Ние се унищожаваме сами.
Майко...
...моля те, не ги гони. През деня е и ще ги хванат.
Няма да си отидат сега. Ще останат докато Мийп им намери скривалище.
Г-жа Франк, г-н Франк, Маргот.
Не, не. Паднахме толкова ниско, че ще се борим...
...по между си за храната.
Това е за Ане...
Г-жа Ван Даан, г-н Ван Даан.
Виждате ли какво прави? - "Аз съм в очакване...
...да ви дам новини за инвазията. За тези, които не са ме чули, ще повторя.
Десанта е започнал тази сутрин в Нормандия." Започна се! Слушайте!
Денят "D" дойде. През нощта и ранните часове на тази сутрин...
...огромна армада от 4000 кораба... - Слушайте!
Петер и за мен. - Запазваш най-големите за себе си.
Не. - Да. Всички големи. Погледни размера.
Това е мое. - Виж това.
Това е на г-н Ван Даан.
Спрете! Спрете! Спрете да броите картофи!
Г-н Франк! Г-жа Франк! - Г-н Дюсел, помолих ви...
...да не вижда нещо подобно. - Това е на г-жа Франк!
Инвазията започна!
Това е най-прекрасната новина! Инвазията започна!
По предварителни доклади...
Чухте ли? Дебаркирали са на брега на Франция! В Нормандия!
Британците, американците! Там са всички!
Холандци, французи, поляци, норвежци, всички!
Наричат го денят "D". - Денят "D"!
Аз съм, Кралер! - Не може да бъде г-н Кралер!
Но това е г-н Кралер.
Чухте ли? О, Боже!
Не е ли чудесно? Когато сестрата ми каза новината...
...си казах: "Има само едно място да бъда, с моите приятели. "
Шшт. Шшт.
Бързо, преди да дойдат работниците.
Ще се кача по-късно. - Довиждане, скъпи приятели.
Довиждане, г-н Кралер. Благодаря ти, Мийп.
Какво има? Какво се е случило?
Толкова се срамувам!
О, за Бога.
Недей.
Г-н Ван Даан.
Не чухте ли? Ще ни освободят.
Това е време за празнуване.
Да открадна хляба от децата!
О, скъпи, ние се срамуваме от толкова неща.
Виж начина, по който се държах с Майка, бях лоша с нея.
Не, Ане. Не. - О, майко. Бях лоша.
Не толкова като мен.
Никой не е толкова лош, като мен!
Престанете! Нека бъдем щастливи!
Едит.
Като се замисля за ужасните неща, които казах...
Не, не. Ти беше права.
Да говоря по този начин с вас.
Нашите приятели, нашите гости!
Спрете! Вие проваляте цялата инвазия!
Всемогъщи Боже, нашите синове, гордостта на нашата нация...
...приключиха този ден с мощен устрем.
Зарадвайте сърцата си. От дълбините на тъгата и саможертвите...
...ще се възроди отново, славата на човечеството.
Всички сме в много по-добро настроение тези дни.
Все още идват прекрасни новини от инвазията...
...и най-добрата част е това, че имам чувството, че идват приятели.
Нашата любима кралица говори. Тя използва думи като "скоро"...
..."когато се върна", "бързо освобождение".
Кой знае?
Може да се върна на училище през есента.
Сряда, 2 юли, 1944.
Инвазията изглежда е временно затънала.
Г-н Кралер се върна в болницата.
Той трябва да бъде опериран.
Изглежда денят "D" му дойде прекалено много.
Благодаря.
Ха, ха. Сега ние сме за смях.
Мийп казва, че човека от склада не знае нищо...
...и ние му плащаме всички тези пари.
Нашият скъп продавач на зеленчуци го отвеждат към концентрационен лагер.
Днес го арестуваха, заради укриване на двама евреи в дома му.
Не остава много.
Арестуваха г-н Хаук, нашите зарзаватчия.
Другата новина е, че Гестапо е намерила нашата пишеща машина, дето беше открадната.
Не!
Те ще я проследят обратно, докато не стигнат до нас.
Ти внимавай!
Всички са отчаяни.
Дори баща ми не може да повдигне духа им.
Аз също често съм унила, но никога в отчаяние.
Не мога да се отърся от всичко за което пиша, но...
...и това е големия въпрос, ще бъда ли в състояние да пиша добре, някой ден?
Толкова бих искала.
Искам да продължа да живея дори и след смъртта ми.
Още веднъж.
Г-н Франк, чувате ли?
Да, чувам.
Това е третия път.
Трети последователен път.
Това е сигнал.
Казвам ви, това е Мийп, опитвайки се да се свърже с нас.
По някаква причина, не може да стигне до нас.
Опитва се да ни предупреди за нещо.
Моля ви, г-н Дюсел. Моля ви. - Говориш празни приказки.
Нещо се е случило, г-н Франк.
Изминаха вече три дни, откакто Мийп не е идвала да ни види.
И днес никой не е идвал на работа.
Никакъв шум в сградата.
Може би е неделя.
Може би сме изгубили представа за дните.
Ти имаш дневник, какъв ден е?
Аз не губя представа за дните.
Знам точно кой ден е.
Петък, 4-ти август.
Петък е, и никой не е на работа.
Казвам ви, г-н Кралер е мъртъв.
Това е единственото обяснение.
Той е мъртъв. Затворили са сградата и Мийп се опитва да ни каже.
Тя никога не ни е телефонирала.
Умолявам ви, отговорете на телефона. - Не.
Просто го вдигнете и слушайте. Няма нужда да говорите.
Просто слушайте да видим дали е Мийп.
За Бога, отговорете на телефона!
Казах ви, не.
Няма да направя нищо, което може да ни издаде, че сме в тази сграда.
Г-н Франк има право.
Няма нужда да ни казваш на чия страна си. - Ако чакаме тук, спокойно и търпеливо...
...вярвам, че ще дойде помощ.
Г-н Дюсел.
Г-н Дюсел. Г-н Дюсел!
Твърде късно.
Така че просто ще чакаме тук...
...докато умрем. - Не мога да го понеса.
Ще се самоубия. - За Бога, престани!
Мисля, че ще се радваш, ако го направя. Ти искаш да умра.
Чия е вината, да сме тук?
Можехме да сме в безопасност в Америка или Швейцария. Но не, не.
Не искаше да заминеш, когато исках. Не можеше да оставиш скъпоценните си неща.
Твоите мебели! - Така е, обвини ме за всичко.
Всичко е по моя вина. - Твоите шапки, обувки, съдове!
Никога не съм имал нещо, което наистина желая. Всичко беше за твое удоволствие!
Виж, Петер.
Погледни небето.
Не са ли красиви облаците?
Какъв прекрасен, прекрасен ден.
Знаеш ли какво да правя...
...когато мисля, че не мога да издържа нито минута повече затворена?
Мисля си, че съм навън.
Мисля си, че съм на разходка в парка, където обикновено отивах с татко...
...къде минзухари и нарциси и виолетки растат по склоновете.
Знаеш ли...
...коя е най-хубавата страна да си представяш, че си навън?
Може да си го представиш, както желаеш.
Може да имаш рози и виолетки и лалета всички цъфтящи през същия сезон.
Не е ли прекрасно това?
Когато бях навън, всичко взимах за даденост.
И сега тук, направо се побърквам по природата.
Направо се побърквам.
Мисля, че ако нещо не се случи скоро...
...ако не се махнем оттук...
...не мога да понеса още много това.
Да имаше някаква религия, Петер.
Не, благодаря.
Не и аз.
Не казвам, че трябва да бъдеш ортодоксален...
...или да вярваш в ада и рая и чистилището и такива неща.
Имам предвид някаква религия.
Няма значение какво.
Просто да вярваш в нещо.
Когато мисля за всичко това някъде там...
...дървета и цветя...
...и тези морски чайки...
Когато се замисля колко си ми скъп, Петер...
...и за добротата на хората, които познаваме...
...г-н Кралер и Мийп, продавача на зеленчуци...
...всички те рискуват живота си за нас всеки ден...
...когато мисля за тези добри неща, не се страхувам повече.
Намирам себе си.
И Бог, и аз... - Това е добре. Но...
Когато започна да мисля...
...се побърквам.
Погледни ни.
Крием се тук в продължение на две години.
Не можем да се движим. Уловени като...
Чакайки ги да дойдат и да ни отведат.
Ние не сме единствените хора, които е трябвало да страдат.
Винаги е имало хора, които е трябвало да страдат.
Понякога една раса, понякога друга.
И все пак... - Това не ме кара да се чувствам по-добре.
Знам, че е ужасно, да се опиташ да имаш вяра...
...когато хората вършат такива ужасни неща...
Но знаеш ли какво си мисля понякога?
Мисля, че светът преминава през фаза...
...точно както бях с майка ми.
Ще премине.
Може би не и за стотици години...
...но някой ден.
Аз все още вярвам...
...въпреки всичко...
...че хората са наистина добри в сърцето си.
Искам да видя нещо сега.
Не след хиляда години.
Но, Петер...
...ако го погледнеш като част от цялостното развитие...
...ние сме само една минута от живота.
Само ни чуй.
Държим се един към друг, като двойка глупави възрастни.
Погледни небето.
Не е ли прекрасно?
Някой ден, когато излезем навън отново...
...ще отида...
Отворете! Отворете! Отворете!
Отворете!
За последните две години, живяхме в страх.
Сега можем да живеем с надежда.
И така изглежда, че престоя ни тук приключи.
Дадоха ни само момент, да си вземем нещата.
Всеки един може да вземе чанта и каквото облекло може да носи.
Нищо друго.
Така че, скъпо дневниче...
...това означава, че трябва да те оставя.
Сбогом за известно време.
Послеслов, моля ви, моля ви, никой...
...който намери този дневник, ще ми го пазите ли?
Защото един ден се надявам, че...
Няма повече.
Отидох в провинцията да се опитам да намеря храна.
Когато се върнах, полицията беше в сградата.
Направихме наше проучване да разберем как са научили.
Бил е крадеца, който им казал. Ние познаваме крадеца. Беше...
Сега ми изглежда странно.
Но всички бяхме пълни с надежда в първия лагер тук в Холандия, където ни отведоха.
Новините от войната бяха добри.
Съюзниците стремително напредваха през Франция.
Бяхме сигурни, че ще стигнат до нас на време, да...
Но...
През септември бяхме изпратени в Полша.
Мъжете в един лагер, жените в друг.
Оттам, бяха изпратени в Белзен.
Аз останах в Аушвиц.
През януари, ни освободиха малцината, които бяхме оцелели.
Войната още не беше приключила, не.
Отне ни доста време да се върнем у дома.
Всеки път, когато влакът спираше...
...всички излизахме навън...
...и ходехме от група на група.
"Къде беше?
Беше ли в Белзен? В Бухенвалд?
В Маутхаузен? Къде?"
"Вероятно си познавал жена ми?"
"Виждал ли си моя съпруг? Моят син? Дъщеря ми?"
Ето така разбрах за смъртта на жена ми.
На Маргот. На Ван Даан".
Петер.
Дюсел.
Но...
...Ане...
Все още се надявах...
Вчера бях в Ротердам.
Срещнах жена там.
Тя била в Белзен с Ане.
Сега вече знам.
Въпреки всичко...
...аз все още вярвам, че хората са наистина добри в сърцето си.
Не мога да се сравня с нея.
ДНЕВНИКЪТ НА АНЕ ФРАНК
Translation ZALMEN BEHAR